Ten příběh znáte.
Prásknutí blesku.
Šílený génius.
Bezbožné stvoření.
Svět si samozřejmě pamatuje tu stvůru, ne toho člověka.
Když se ale podíváte pořádně, jde v každém příběhu o mnohem víc.
Někdy je ten člověk ta stvůra.
CIRKUS A MENAŽÉRIE LORDA BARNABYHO
U cirkusu jsem byl, kam až má paměť sahá.
Cirkusy se rády považují za rodiny.
Každá má ale samozřejmě svého klauna.
Tehdy jsem ještě neměl jméno. Byl jsem jen „hrbáč".
Nebo „zrůda když jste byli laskaví.
Popravdě řečeno jsem jim to neměl za zlé.
Těžko odsuzovat krutost, když jste Iaskavost nikdy nepoznali.
Navíc jsem pořád měl ke komu vzhlížet.
Když jsem nevystupoval, dělal jsem společnosti doktora.
Lékařská věda mě fascinovala.
Zejména lidská anatomie.
Chtěl jsem se dozvědět všechno
0 onom vnitřním vesmíru, který z nás dělá to, čím jsme.
Mozek, plíce, kosti, svaly.
Srdce.
Nevím, proč mě ta věda o životě tak zaujala.
Asi že mi pomáhala uniknout.
Panečku!
Považuješ se za chytrýho, co?
Za intelektuála.
To musí bejt ostuda!
Jdeš na plac!
Netušil jsem, že jednoho mrazivého londýnského večera
jsem se měl setkat s někým, kdo můj život navždy změní.
Dámy a pánové!
Nyní uzříte krkolomné výkony naší vzduchoplavkyně...
Překrásné Lorelei!
Lorelei!
Lorelei! Lorelei!
Lorelei!
Nemůže dýchat!
Předešlá zranění?
Před rokem si zlomila ruku a někdy předtím klíční kost.
Proboha.
Klíční kost je zlomená znovu, rameno vykloubené, tlačí to na plíce.
- Nemůže dýchat. - Co uděláme?
Bohužel nic. Na srovnání té kosti tu nemám náčiní.
Síla
Srovnat kost
Nemáte kapesní hodinky? Dejte mi je.
- Nedám vám... - Dělejte, nebo umře!
No tak!
Klíční kost
Moment.
Hrudní kost kvůli té Iuxaci doléhá pod nevhodným úhlem, že?
- Ano. Můžeme? - Připraven?
Tři, dva, jedna...
- Anol - A je to.
- Zachránils mě. - Dýchej.
Děkuji.
To bylo neuvěřitelné. Proč máte ty hloupé šminky?
- Jsem klaun. - Nejste klaun, jste lékař,
který právě provedl suchý zákrok za necelou minutu a bez přípravy.
Jsem klaunský lékař.
Žádnou paniku, dámy a pánové! Vše patří k představení!
Tady je vás škoda.
- Jsem u cirkusu, pane. - Z toho pitomého cirkusu odejdete.
Co se děje?
- Tak vy jste doktor? - Když se zadaří.
Nemocnice Chiswick Cross je kousek odsud. Mohu tam vaše lidi dovést.
Fofrem ji odneste! Jděte zadem.
Nechci, aby znervózňovala klientelu.
Kam tu chuděru nesou?
Pane! Prosím, smím vědět, jak se jmenujete?
Dámy a pánové!
Lidská dělová koule!
Prosím, ne!
Ty podrazáku! Chceš odejít? Náležíš mně!
Těch knih už bylo dost! Patříš do cirkusu! Spal je!
Prosím, pane Barnaby, mám jenom je.
Ne! Ne!
Padej od toho!
To máš za vyučenou!
Lez tam! Nikam nepůjdeš!
Nevíte, co je s Lorelei?
Zamilovali jsme se?
Nejspíš umře, to víš.
Tyhle doktoři z města a jejich špinavý špitály.
Co to děláte?
Silný magnet. Mělo by to jít. Většinou to jde.
Počkejte, pane. Nevíte, co mi udělá.
-Že ne? - Ne, pane. Nemůžu odejít.
- Ovšemže můžete. - Ne, pane, náležím jim!
Je vás na to škoda. Můžete se mít líp.
Dostanu vás ven, ale musíte mi věřit, rozumíte?
Rozhodněte se hned, nebo tu zůstaňte nadosmrti.
Jděte od tý klece! Slyšíte mě?
Odemkněte to!
Chyťte ho! Je majetkem cirkusu!
Jde o to...
Okradl nás!
Ten hrbáč! Napadl mě a okradl cirkus!
Chyťte ho!
Běžte za ním!
Nech ho být!
Běžte!
Mám vás.
Co uděláme? Co ted' uděláme?
Do prdele.
Jak se odsud dostaneme?
Vy to tu znáte, sakra! Jak se...?
Kde jsou?
- Nejsem v cirkusu. - Cože?
Ano, to je dobře.
Pojďte !
Ještě nikdy jsem venku z cirkusu nebyl, pane.
Oči otevírat, dveře zavírat. Kabát dolů.
Kabát dolů.
Hodíme na sebe něco pohodlnějšího.
Na co to je?
Na následující úkol.
Ne. Co mi budete dělat?
Vůbec nic.
Nedělejte si starosti.
Podívejte.
Bolet to bude jen trošku.
- Co mi to děláte? - Poslouchejte!
Nejste
hrbáč.
Tedy ne opravdový. Ne.
Máte hlízu. Je tam kapsa naplněná tekutinou, či spíš...
vak s tekutinou.
- Bolí to. - To si dovedu představit.
Nevěřil byste, jak často to slýchám.
Podle velikosti té nádhery bych řekl, že byla neléčená tak...
osmnáct let, ale...
dobrá zpráva je, že jsem si jist, že ji odsajeme
za tři...
dva...
jedna. A vytahuji.
Garde á l'eau!
Tak.
- To snadné máme za sebou. - Snadné?
Jste v pořádku!
A budeme se zvedat.
Vaše svaly,
vaše kosti,
celá vaše kostra
se bude usilovně snažit vrátit
k vašemu původnímu, přízemnímu,
ludditsky shrbenému držení těla, jako jste měl posledních
osmnáct let.
Prozatím tedy, příteli, budete musit nosit tuto
nádhernou výztuhu zad, kterou jsem sestrojil pro Gordona.
Pro koho?
Stojím zpříma!
To je vidět. Snad jsem nepřecenil vaši inteligenci?
Já jen, že nejsem v cirkusu a ted” stojím zpříma.
Jo, to jste říkal.
Tak!
Knihovna a pracovna jsou tady. Kuchyň je tamhle.
Stojím zpříma.
Vaše ložnice je napravo. Je tam ohřívač vody a mýdlo.
Doporučuji vám, abyste ho použil a udělal něco se svými...
vlasy.
Po zbytek večera budu v suterénu, protože mám ráno školu.
Chovejte se jako doma, na nic nesahejte.
Mimochodem, měl jsem... mám spolubydlícího.
Jmenuje se Igor Straussman. Je závislý na morfiu.
Pitomec. Úplný lhář. Naštěstí pro nás nebývá skoro...
nikdy doma.
Kdyby se tedy někdo vyptával, co tu děláte, řekněte, že jste on.
Že jsem Igor?
Správně.
„Dobrý den, jmenuji se Igor."
Podívejme se.
V zájmu bezpečnosti publika nebezpečného hrbáče drží tady,
ten ale má umanutého a neméně nebezpečného komplice.
Spolu se dostanou do maringotky majitele cirkusu, kde vyloupí sejf.
Jejich násilný útěk vyvrcholí
vraždou nevinného, a nakonec
se vypaří.
- Shrnul jsem to správně, Alistaire? - Ano, pane inspektore.
Útěk, loupež, vražda.
Přesně jak říkal pan Barnaby.
Podle mě se to seběhlo takhle, Alistaire.
Člověk s deformitou zad je proti své vůli uvězněný.
Nejspíš se tu tak k němu chovali běžně.
Cizí člověk ho osvobodí
za použití magnetu a háčku,
což umí každý hlupák.
Musí co nejrychleji zmizet,
protože cirkus po nich jde.
Utíkají.
Honička.
Jeden umře.
Maximálně zabití v sebeobraně, řekl bych.
„Hledaný pro vraždu." Vytiskněte to.
- Vždyť jste říkal, že ne... -Říkal.
Něco mi napovídá, že ta cirkusová zrůda... může být jen začátek.
Dobré jitro!
Igore: Do šesti ve škole.
Oblečení v šatníku. Peníze a klíč v plechovce u dveří.
Přijď na večeři. F.
Chiswická nemocnice.
- PIPKINOVO ZAŽÍVACÍ TONIKUM - MÝDLO PLANTOL 3 pence za kus
CHISWICK CROSS NEMOCNICE PRO STRHANÉ CHUDÉ
Doktore?
Tudy, pánové. Čeká nás amputace.
Vy.
- Co, já? - Jo.
Potřebuje dvakrát denně kafrové inhalace, alliový extrakt,
čtvrt unce arseniku a tři Filcherova oleje,
ale klidně i víc.
- To nemůžu. - Můžete.
A pak, až se probere, jí řekněte,
že přítel zase přijde.
HLEDÁ SE, ODMĚNA 50 s, VRAŽDA HRBÁČ
Před šesti měsíci chtěl kdosi koupit části čerstvě uhynulých zvířat
z Londýnské zoologické zahrady. Odmítli ho.
Dva týdny nato tam měli vloupání. Amputované a ukradené zvířecí končetiny.
Za měsíc došlo k něčemu podobnému na Veterinární akademii.
To zní příšerně, ale co...
To jsem zabavil z místa činu v tom cirkuse.
Otevřete to.
Pane...
to je nechutné.
Patřila nedávno uhynulé lvici.
Ale našla se poblíž naší oběti vraždy v cirkusu
a sama od sebe tam nedošla.
Myslíte, že je tu spojitost?
Myslím, že náš muž z cirkusu odpovídá stejnému popisu
jako ten zloděj zvířat.
Ale kdo by to udělal?
Jaký je motiv?
Něco tu smrdí.
Smrdí to zlem, hříšným darebáctvím. A ten člověk ted” chodí po městě.
Tak záhy už zase v blátě?
Ano, chápu.
Bohužel, má podobizna je naprosto příšerná.
Vlasy jsou špatně a nos taky.
Život zločince je pro mě nový,
ale nenapadlo mě, že se úřady dotknou mé ješitnosti.
Mají mě za vraha!
Už mi dávali horšíjména.
Krom toho... nehledají vás,
že ne? Hledají ubohého, bezejmenného hrbáče.
A, Igore, rád bych, abyste se na sebe podíval.
Igore, to stvoření už neexistuje.
Večeře.
To je vynikající.
Co vás do toho cirkusu původně přivedlo?
Příbor.
- Co? - Použijte ho.
Aha. Pardon.
Otřete si ruce.
Zvířata.
Části.
Jsem student Královské lékařské fakulty.
Učivo je prosté, zkoušky snadné, profesoři...
Profesoři jsou lidé omezených schopností a ještě omezenějších obzorů.
Proč jste mě vysvobodil?
Byl jste, příteli, nečekaným darem.
Jen zřídka narazím na člověka,
který, ač trpí tak pitvorným znetvořením,
je tak očividně talentovaný, pozorný a důvtipný
a patří mu ten nejnadanější pár rukou, co jsem kdy spatřil.
Můj zájem o vás nepramení z dobročinnosti.
Pojďte za mnou.
Než jsem vás poznal, chtěl jsem od pana Barnabyho
získat některá vaše uhynulá zvířata.
K čemu? Ke studiu?
Ne k takovému, jak byste myslel.
Pevně věřím, že se smrt může státjen dočasným stavem.
- To je nemožné. - Nepravděpodobné ano. Nemožné ne.
Život je dočasný. Proč by měla být smrtjiná?
Vůbec nemám čas na falešnou skromnost.
Proto bez pýchy i studu prohlašuji svůj čin za dílo...
génia.
Tyto oči
jsou přes tři měsíce staré.
A ta tekutina je elektricky vodivý rosol, který jsem vynalezl.
Má dvojí účel: chránit a...
Počkejte a uvidíte.
Vše je otázkou přeměny, víte?
Přeměny čisté elektrické energie na její biologickou variantu,
která protéká lidským tělem.
Proto jsem vynalezl tento nástroj, Lazarovu vidlici.
Zjistil jsem, že když proud prochází
speciální směsí sulfátů a kovů...
Vy jste se to naučil přeměňovat?
Ano.
Tak mi to ukažte.
Můžu?
Tak. Vidíte?
Žijí.
Co tomu říkáte?
Je to působivé. Ale ty nervy jste zfušoval.
Co prosím?
Okohybné nervy. Nezapojil jste je správně.
Proto se nehýbají stejnoměrně.
Vy.
Tady je!
To je on.
- To je ten, kterého hledám. - Děkuji za nabídku.
Nemáte zač. Nyní vám kousek po kousku přinesu vaše úkoly.
Vyje včasně uděláte, načež je použijí do svého
většího vynálezu. Dotazy?
A ten větší...
...vás nemusí zajímat.
- Ale pokud... - Igore, já...
Tome všechno se teď vaše.
Každá kniha. Veškeré referenční materiály. Přístroje. Stůl.
Místnost. Chcete-li, vaše laboratoř.
Jako můj asistent budete v samém srdci
vědeckého počinu, který změní svět.
Pomůžete mi?
Opravte to.
Děkuju.
Dělejte na tom dál.
ŽENSKÁ PAŽE... JÁTRA... LEDVINA... PLÍCE... SLEZINA... MOZEK... OKO...
V nemocnici to pro Lorelei zařídili.
Měla teď dobrodince.
Byl jsem rád, že se uzdravila a že má někoho, kdo se o ni postará,
ale jak týdny ubíhaly, stýskalo se mi po ní.
A říkal jsem si, jestli se její život změnil tolik jako můj.
POSLEDNÍ VÝZVA ČÁSTKA PO SPLATNOSTI
Victore?
To je dopis pro pana Straussmana.
Půjdeme do města.
A jsme tu.
Členství v klubu jsem získal díky otci,
který je zakládajícím členem. zakoupil samet na křesla.
- Tvůj otec... - Je, jak se říká, velký muž.
Vážený doktor, člen Královské lékařské společnosti
a průkopník v oboru kardiofyziologie.
- Bylo by mi ctí ho poznat. - Asi ne. Tohle je ten klub.
- Pane Victore, nevím, jestli se sem hodím. - Pst!
Prostě stůj rovně, mluv slušně
a snaž se neudělat mi ostudu.
Děti vypěstované v kádinkách!
Victore, myslíš, že je vhodné mluvit o tom tady?
Pomoz mi! Snažím se těmto dvěma mladým dámám vysvětlit,
že k oplodnění nemusí dojít v ženském těle.
Spermie! Spermie!
Umí se spermie hýbat?
- Umí. - Děkuji.
Proč se k vajíčku nemůže dostat nezávisle, třeba...
v kbelíku?
Jaká je pak role matky?
Přesně! Budete se vzdělávat!
Až vás budeme potřebovat,
vcucneme oplodněné vajíčko do kapátka, a pak vám ho vstříkneme do...
lgore?
Promiňte?
- Pardon, myslela jsem, že vás znám. - Možná znáte.
Nepamatuji si vaše jméno.
Žádné jsem neměl.
- Jsi to ty. - Jsem to já.
Jo, jen trochu jiný.
Zachránils mi život.
Nuda!
Tvůj přítel?
To je baron Bomine. Přijal mě, abych vystupovala v jeho kabaretu
a na veřejnosti mu dělala manželku.
Jasně.
On... dává přednost mužské společnosti.
Já už mám jméno.
Jsem Igor.
Co je?
Je dokonalé.
Ta žena si myslí, že lidský mozek je růžový.
Ve skutečnosti je šedý.
To je Victor Frankenstein.
Šedý jako tahle ústřice. Konec.
Ten, co mě vysvobodil. A pomohl tě zachránit.
Pořád je takový?
Ne. Je moc chytrý a je laskavý.
Jen mu obyčejní lidé přijdou moc...
...obyčejní.
- Victore, jak jsi... - Kdo jste?
Vy jste ten padlý anděl.
Nezřítila jste se ted” někdy zas z jiných výšin?
Mohla byste to zkusit odsud. Je to jen...
deset metrů. Zvládla jste horší.
Obávám se, že jediné, co se tu řítí, je mé mínění 0 vás, pane Franknštajne.
- Frankensteine. - No tak, Victore.
Igor...
Igor 0 vás mluví v superlativech.
Nepřisednete si k nám?
Nemůžu vám povědět všechno, ale postačí, řeknu-li,
že s lgorem stojíme na prahu
stvoření života ze smrti.
- Pane Frankensteine... - Victore. Prosím.
Vaše tvrzení mě nemálo vyvádí z míry.
- Jsme snad pověrčiví? - Ne.
To se nebojíte narušit přirozený řád?
Igore, řekni. Co myslíš?
Kdysi bych s tebou souhlasil, Lorelei, ale zamysli se nad tím.
Před dvaceti lety by elektrické světlo považovali za kouzlo.
Tvá zranění v cirkusu by byla smrtelná.
Věda a technologie nám dennodenně mění život.
Podívej se na mě.
To řekl dobře.
-Život a smrt je něco jiného. -„Život a smrt!"
Sním o světě, kde naděje nahradí strach.
O světě, kde se zavražděný postaví před soudem svému vrahovi.
Kde zmrzačeného vojáka se šrapnelem v páteři
bude možné zabít, uzdravit, a pak zase oživit, aby chodil.
Nechápete? Ty možnosti jsou...
nekonečné! Život je nádherný!
Bohužel je ale konečný. Povězte mi, co je tu napsáno.
-„Smrt." - Děkuji pěkně.
S tím nemohu nesouhlasit.
Je to tu, černé na bílém.
Ale s trochou aplikované vědy...
ŽIVOT
...co vám ted” ukazují?
::Život-u
A právě o to se snažím.
Možná jsem se unáhlila.
Už by ses s ní neměl vídat.
- Co? Proč? - Je moc: milá.
Nevzdělaná, pověrčivá. Odvádí to od práce.
- Je na mě hodná. - Dnes nešlo o povrchní nesmysl.
Byla to oslava naší spolupráce.
Myslím, že už je načase, abys poznal naši stvůru.
Neloudej se! Pojď, p0jď...!
Dělej!
- Co je to? - Gordon.
- Cože? - Gordon!
Tos vytvořil ty?
Ne, ne...
My jsme to vytvořili.
Plíce, srdce, páteř, mozek,
všechno tvoje práce.
To vše...
by bez tebe ani nešlo.
Victore.
Slibovals, že se to bude týkat života.
Nejenom toho.
Ruce pryč.
Tři... dva...
jedna.
Dělej, dělej...
Podívej.
Žije to.
Ano, je to... živé.
Je to živé?
Victore... jak?
Ještě se moc nehýbe.
Nabití vydrží sotva hodinu
a spodní půlka je z větší části nahrubo.
Vytvořil jsi život z ničeho!
Uvědomuješ si, jaký to má význam?
Něco tuším.
Zítra se mnou půjdeš na fakultu.
Oznámil jsem, že budu předvádět svou soukromou práci.
Mám jít s tebou na fakultu?
Jako tvůj asistent?
Igore, nedělej ze sebe troubu.
Od tohoto dne
se stáváš mým společníkem.
Dopis pro vás, slečno Lorelei.
Dopis? Od koho?
Drahá Lorelei, došlo k něčemu převratnému.
Přijď dnes v osm večer na Královskou lékařskou fakultu, aula H.
Igor.
Velká prezentace v aule H.
Prezentace v aule H.
Velká prezentace v aule H!
Igore, zahni doprava.
Od počátků moderní medicíny
se předpokládalo,
co se týče smrtelnosti,
že smrt
je neodvratitelnou
událostí, jejíž nevyhnutelnost bychom měli
považovat za jistou.
Dnes vám ukážu,
že život není nějaká...
milost, kterou nám darovala...
jakási zastaralá představa všemocného...
Pust' se do toho.
Ano, ovšem. Nejsem zvyklý mluvit na veřejnosti.
Igore, nachystal bys mi dynamo, prosím?
Ano, pane.
Rád bych vám ukázal, všem vám sedmi bych ukázal
a zajisté i mladé dámě...
Dělej, dělej!
Čeká na mě kočár.
Představuji vám... život...
stvořený mnou samým.
Dobytčí trh.
Tohoto homunkula jsem složil z různých tělesných částí,
které jsem získal z londýnské zoo.
S péčí o exotická zvířata to tam bylo hrozné,
což mi pomohlo.
Z velké části je to šimpanz,
ale s pomocí mého váženého společníka, Igora Straussmana,
se nám podařilo propojit
vícero jedinců, dokonce vícero živočišných druhů.
Je to připravené, lgore? Sledují mě.
Děkuji.
Pojďte dopředu. Podívejte se zblízka. Nestyďte se.
Nekouše.
A nyní, zázrakem elektřiny,
vám představím za tři, dva, jedna...
život.
Bože!
To mi stačilo.
Ne!
Neodcházejte!
Igore, dej mu ještě šok. Větší.
Tři, dva, jedna... teď!
Frankensteine, překonal jsi
veškerá očekávání,
i šířící se zvěsti o tvé podivnosti a zvrhlosti.
Je to velkolepé. Úchvatné.
Jen dokonalá přehlídka
zvráceného šílenství.
Igore.
Naplno.
Můžeme?
- Igore? - Můžeme.
Teď!
Už to frčí, Victore.
Bing, beng... bum.
Co tam máš dalšího?
Že by trpaslíka ukrytého v žaludku té sochy z hnijícího masa,
který vyskočí s pugétem rů...
Vidíš?
To nic.
Gordone... Gordone...
- Igorel - Lorelei, zůstaň tam!
- Lorelei, jsi v pořádku? -lgore!
Nic mi není.
At” ti neuteče.
Gordone! Stůj!
Ne, ne! Nechod” ven!
Pojď sem!
Victo re !
- Uklidni se, Gordone! - Sundej ho ze mě!
- Gordone! - Victore!
- Igore, cos to s ním udělal? - Victorel Pomoz mně, ne jemu!
Victore, musíme to zabít!
Dělej, Victore!
Nedal se zvládnout!
Dnes jsme učinili pokrok!
Šlo 0 život!
- Nemohl jsem tušit, že Gordon... - Mám to chápat tak, žes to sestavil?
Ano!
Omlouvám se.
Špatně jsem tě soudil.
Tvé nedostatky, i když jsou
donebevolající a značné, jsou spíše rázu společenského,
ne intelektuálního.
Tvá práce mi přijde úchvatná
a mám-li to říci upřímně
geniální. Geniální!
Je to nad mé chápání.
- Dokážeš vytvořit jiného? - Dokážu, i mnohem víc.
To by ale vyžadovalo značné prostředky.
Jak víš, pocházím ze třetí nejbohatší rodiny v Anglii.
Můžu ti tudíž poskytnout, o kolik si řekneš.
V tom případě ano.
A když říkáš „víc"?
Člověka.
Myslící, inteligentní bytost.
- Neprobereme to? - Ta ctižádost se mi líbí.
Měls pravdu, Igore. To zvíře bylo nebezpečné,
ted' ale máme příležitost ukázat hodnotu své práce.
My dva, Igore... stvoříme člověka ke svému
obrazu.
Uvažuj o tom.
Inteligentního,
civilizovaného
člověka.
Chci další ukázku.
Chci vědět, jestli umíš přijímat pokyny. Poslouchat rozkazy.
Je to problém?
- Victore, to nemůžeme. - Ne.
Výtečně!
Brzy se ti ozvu.
Tys tu technologii nevytvořil, a ted' si mi troufáš říkat, jak s ní naložit.
Uvědom si, kam patříš!
To, že neznáš, jak to na světě chodí,
mi v dalších pokusech nemůže bránit.
Jistě si jsi vědom, že se ti to vymklo.
Jistě jsi zapomněl, co jsem pro tebe v cirkusu udělal!
Tohle je můj osud. Je to tvůj osud.
A ten člověk je naším jediným spojencem na zeměkouli.
A pokud po nás chce, abychom mu udělali celou zoo homunkulů,
tak my přesně to uděláme,
pokud nám to zajistí další výzkum.
Říkám to jasně?
Ano, Victore.
Náležíš mi!
Patříš do cirkusu!
Dobrý den. Přejete si?
Detektiv inspektor Turpin, Scotland Yard.
Chci mluvit s panem Frankensteinem.
Bohužel se to momentálně nehodí, pane.
Smím vědět, oč jde?
Stýská se vám po cirkusu?
Nevím přesně, jak to myslíte, pane.
Zavolejte mi Frankensteina.
Fakultě jsem sdělil, že tu škodu zaplatím. Jen trocha rozbitého skla.
Prý tam bylo zvíře.
To zajisté.
S panem Straussmanem se zabýváme studiem
šimpanzů.
Je to dosti... dosti strhující.
Zjistili jsme, že za pomoci citových podnětů
si mohou osvojit primitivní žebříček hodnot.
Ovšem jen proto, že zatím nejsou schopni vyššího logického myšlení.
- Kde je ten tvor teď? - Mrtvý.
Chudák. Bylo ho třeba utratit, že?
Proč se policie o takovou banalitu zajímá?
Je tu možná souvislost s vraždou, kterou vyšetřujeme.
Vyšetřování vraždy? Igore, vyšetřuje se vražda!
Mám tedy tomu šimpanzovi sehnat advokáta?
Pane Frankensteine, varují vás, maření policejní práce mívá důsledky.
Chtěl bych vidět zápisky z vašich pokusů za posledních 12 měsíců.
Nebudete-li spolupracovat, přísahám Bohu, že to tu nechám prohledat.
Říkáte „B0hu"?
Inspektore, musím vám sdělit,
že jste v domě racionálních volnomyšlenkářů.
Chcete-li narušit mé soukromí či výzkum, musíte mít soudní příkaz.
- Boží autorita tu neplatí. - Opatrně, pane.
Urážejte si mě, ale Pána osočujete ke vlastní škodě.
Uvědomte si, že život je posvátné stvoření.
Jste policista, nebo teolog?
Něco vám povím, a zdarma. Zivot - řeknu to pomalu -je pouhým
použitím a výsledkem aplikované chemie.
Tu chemii jste aplikoval před dvěma dny na Královské lékařské fakultě?
Igore, kdys byl naposledy u zpovědi?
Tady fráter přišel zjišťovat, jestli jsme nehřešili.
„Kdo zastírá své hříchy, nebude mít úspěch." Zeptám se znovu.
A já se zeptám znovu vás:
Proč jste tak zaujatý, ne, zaslepený tím případem?
V Londýně jsou jistě zajímavější záhady k řešení.
Nebo
je to proto, že ten pokus, který se podle vás odehrál,
může zdiskreditovat váš vlastní primitivní žebříček hodnot?
Zjišťujte si o mě, co chcete, inspektore.
Lidi jako vy vždycky stáli v cestě pokroku a stále za ním zaostávali.
Mé stvoření. . .!
Opatrně, pane Frankensteine.
Zahráváte si s hrozivými silami.
A příroda nezná slitování.
Na shledanou.
Vrátím se se soudním příkazem.
Ta věc ve škole, Igore...
Dívala jsem se tomu do očí a nebylo v nich nic.
Je rozdíl, když své přístroje používáš,
abys vrátil neprávem ztracený život,
či abys vytvořil něco, co vůbec nemělo existovat.
Victor to musí pochopit.
Podívej,
nikdy mě nenapadlo, že opustím cirkus.
Myslel jsem, že tam budu až do smrti. A Victor
mi dal tohle všechno.
A chtěl za to jen, abych mu věřil.
To chápu, Igore.
Říkám jen,
aby už ses od nikoho nenechával zastrašovat.
Victor říká, že je tvůj přítel.
Jestli si ale myslíš, že se Victor vydal špatnou cestou, pak se mu musíš postavit.
Už musím jít.
Victore, jestli mě skutečně uznáváš jako vědce,
jestli mě skutečně uznáváš jako svého přítele,
pak mé obavy musíš vyslechnout.
- Igore. - Pane.
Jak je to dlouho? Tři roky?
Vypadáte štíhlejší.
Promiňte, pane, já ne...
- Je tu Victor? - Ano, pane.
Výborně.
Kdes byl?
Není rozumné chodit do města, když hledají zločince.
Nešlap mu po srdci!
Otče.
Vstaň.
Jděte!
Otče, jsem nadšen, žes přišel. Dokonale načasováno.
- Učinil jsem převratný objev... - To je mi jedno.
Nezajímají mě tvé nepodložené teorie ani tvé katastrofální pokusy.
- Ne nepodložené, říkal jsem... - Victore, ticho.
Včera jsem obdržel telegram,
který mě informoval, že půjdeš před ředitelský sbor fakulty.
Že prý své studium zanedbáváš.
Chtějí tě vyloučit.
Ne, to nemůžou!
Že ne?
To, na čem dělám, je mnohem důležitější
než cokoliv, co na škole vyučují.
Jsi hlupák, Victore. Vždycky jsi byl.
Kdybys tak byl víc: jako Henry.
Ty ale...
Tyjméno Frankenstein jen zostouzíš.
Postarám se o to, aby se na jméno Frankenstein nikdy nezapomnělo.
Udělals to zas, Victore.
Jenže tentokrát sis zničil vlastní život.
Copak je tohle?
Finneganův projekt.
Můj člověk.
Měl se stát novým Prométheem.
Hloupost, hloupost...
Také není dost velký.
Ano. Co?
Gordon byl rychlý a silný, ale nic z toho si nedokázal udržet.
A ke konci měl velké potíže s dechem.
S dechem?
Embolie. Embolie v plicích. No ovšem.
Taková hloupost.
Proudilo kolem něj tolik surové energie.
Jeho tělo ten nápor nezvládlo.
Do deseti minut by byl chudák mrtvý.
Chceme-li vytvořit něco, co bude žít a přežije, bude třeba mnohem víc energie.
Nesmírně víc.
Přestaň. Co by asi mohlo vyrobit tolik...?
Blesk!
Ano, to...
přesně mám. Jeden z původních návrhů Lazarovy vidlice
zahrnoval i konstrukci, která nasávala energii
z atmosféry.
Dala by se sestrojit větší verze, která by simulovala statický výboj
podobný blesku.
Ne, to je tentýž problém.
Nemůžeme tělo přimět, aby ten náboj přijalo.
Nedokážeme vyrobit větší orgány.
Co kdybychom mu dali dvoje plíce?
Víš, že jsi geniální, viď?
Proč ne? Je to náš člověk. Můžeme si dělat, co chceme.
Nejen dvoje plíce...
- Dvě srdce. - Anol
- Krev bude obíhat ve větším těle. - Právě. Bude ji potřebovat.
Igore,
-jak tu byl můj otec... - Já si četl.
Nic jsem neslyšel. Říkal něco zajímavého?
Neříkal.
Whisky?
Ano. Ano, dám si.
Větší hrudní koš,
aby se tam vešly čtyři plíce. Dvě nalevo, dvě napravo.
Větší paže! Bicepsy!
- Co uděláme teď? - Překlopíme ho.
Tam a zpátky. At' se to rozleje po celém těle.
- Na zdraví. - Na něj.
Ploskou hlavu.
Proč?
Protože se mi to líbí, proto.
Na jeho dvě srdce.
Jsou cenné?
Soudní příkaz nám zamítli, inspektore.
Jak řekl soudce, když není stopy po nekalém jednání, natož nějakém zločinu...
Nejednal nekale?
Podívejte se na tu sut' na fakultě.
Všechno poleptané od kyseliny. Na zemi krvavé šlápoty.
Něco se děje. Něco v tom suterénu dělá, to vím.
Vím to.
A mým úkolem, mou povinností, mou morální povinností je zastavit to.
Ale nemáte povolení, pane.
Ano, urazil vás. Ano, je chytrý. Ale nemáte důkazy.
To je mi jedno.
ELEKTŘINA?
Musím zjistit, co v tom sklepě má.
TĚLESNÉ ČÁSTI
Ted' můžeme zhmotnit mou pravou vizi.
Vezmeme surové prvky života, jeho základní složky,
a sestavíme je podle svého zadání, podle svého návrhu.
Dnes večer začneme se svým modelem
Prométhea.
Dnes večer... já vlastně, Victore...
- Mám pozvání na ples. - Na co?
- Na ples. Lorelei mě pozvala. - Lorelei?
- Ano. - Ne, ne... nemluv.
Lorelei...
Zůstanu tu a budu pracovat.
- Promiň, Victore. - Nemusíš se omlouvat.
Měl bys tam jít a užít si to. Zasloužíš si to.
Máš na to nárok.
Už můžeš jít.
Děkuju.
Nevím, co mám dělat.
UŽ to děláš.
Frankensteine, otevřete!
Vyrazíme dveře! Otevřete! Scotland Yard!
Frankensteine! Otevřete dveře!
Raz, dva, tři. Raz, dva, tři.
Silněji!
Frankensteine! Otevřete dveře!
Victore, musíme odejít!
- Kdes byl? - S Lorelei.
Aha. Marnil jsi čas
nesmyslným dvořením,
zatímco všechna práce zůstala na mě!
Frankensteine! Otevřete ty dveře!
Frankensteine, jdeme dovnitř! Vyrazte ty dveře.
Jeden z Finneganových lidí má přijet s kočárem.
Snažím se přetížit vodiče.
Na vodiče zapomeň! Musíme odsud pryč!
A nechatjim mé přístroje? To nikdy!
Padací dveře do kanálů, to je jediná cesta ven. Zkus je otevřít.
Krumpáč je v lednici.
- Na co čekáš? - Co to je?
Igore Straussmane, seznam se s Igorem Straussmanem.
Cože? Cos mu udělal?
Před pár měsíci jsem ho tak našel. Předávkování.
Před pár měsíci? Vzals mu oči!
- Victore, co to děláš? - Chceš umřít ve vězení,
aby tě ten maniak popravil?
H rbáči!
Ted” už vidíte pravdu?
To je člověk, který vás odvedl z cirkusu.
Co vydloube mrtvému příteli oči.
Ještě se hněte, a zabiju vás.
Jak si přejete. Nebojím se smrti!
Vážně?
Já ano.
Přišel jsem o ženu
kvůli zhoubnému nádoru.
A ze svého trápení vím, co je smrt.
Že to je propast, z níž se nikdo nemůže vrátit.
Nechtěl byste ji mít radši u sebe?
Nechtěl byste, aby znovu žila?
Ona žije.
V božském příbytku.
A až ijá padnu do té propasti,
budu u ní.
Nechápete to? Věříte smyšlence!
A na vás se zapomene.
To je pravda.
Dějiny vás pohřbí, Frankensteine,
a nikdo si vaše jméno nebude pamatovat.
Ne, mýlíte se. Igore, ne!
Ted” si mě budete pamatovat.
Victo re !
Dělej, lgore!
Pačte! Pačte!
Frankensteine, jdeme dovnitř!
Inspektore?
Finnegan.
Finnegane! Kde jsi?
Frankensteine! Igore! To je mi nečekané překvapení.
Policie vtrhla do mého domu, hledají Igora Straussmana.
Podařilo se nám uniknout zatčení,
ale je možné, že jsme těžce zranili policistu.
Zřejmě nemáte jinou možnost, než opustit Londýn.
- Ve spěchu. - Přesně tak.
Má rodina má usedlost. Hrad Erskine ve Skotsku. Je dosti
venkovský a odlehlý. Ideální poloha, řeklo by se,
pro vaše potřeby jak jako vědců,
tak i... uprchlíků.
Ano.
Půjdu zařídit kočár.
Výborně, děkujeme!
- Jaks mi to mohl udělat? - Co jako?
Tajit mi, žes zabil člověka, a dát mi jeho jméno!
Řekl jsem ti, že jsem Straussmana nezabil. Přeháníš to.
Odebrals mu oči!
Drobnosti.
Byl to budižkničemu.
Tím svým opěvováním pro něj děláš víc než jeho vlastní rodina.
Pánové, hrajeme o čas. Máte připravený kočár.
Pojď, Igore.
- Probereme to cestou. - Ne.
Cože?
To, co děláš, není správné.
- Zbláznil ses. Pojď. - Zašlo to moc daleko.
Nemáme prostě čas.
Tak neodjedu.
Poslouchej mě.
- Máš možnost být součástí... - Ceh0?
Toho, jak mi lžeš?
Jak mě pronásleduje policie a honí stvůry?
Jestli to chceš brát jen z té horší stránky.
Neodjedu.
Co budeš dělat? Vrátíš se k cirkusu?
- Obnovíš svou zářnou kariéru... - Po tom ti nic není.
Jsi hlupák.
Já tě stvořil.
Myslíš, že když jsem ti dal výztuhu zad a když sis ostříhal vlasy,
můžeš mě ted” nechat na holičkách?
Že si můžeš sám odejít do světa?
Uvidíme, kam až se s tou svou akrobatkou, morálkou a novým životem dostaneš.
Jen pojď se mnou.
Dobrá.
Skončil jsem s tebou.
Víš, já Igora Straussmana znal.
Byl vážně nudný.
Zbohatlík. Narkoman.
Kdo vlastně jsi?
Na tom nesejde.
Victor se se svými návrhy netajil.
Ted” ho ale ještě potřebuji.
Tebe, na druhou stranu...
Takže: tvůj dobrodinec odjel,
tvůj domov vybrakovala policie,
tvá totožnost se ukázala jako falešná
a víš toho příliš, než abych tě mohl nechatjít.
Tím chci říct, starý brachu,
že nebudeš nikomu scházet.
Svažte ho a naložte do kočáru.
Nejste s Victorem jediní, kdo má vizi.
Ijá sním o budoucnosti.
V tom snu má rodina tuto novou technologii ovládne.
Copak to?
Neschvaluješ to.
Ne, myslel jsem si, že se vám to s Victorem nebude zamlouvat.
I když jste posedlí smrtí, násilí považujete za něco pod svou úroveň.
Zvláštní.
Sbohem, Igore.
Straussman nebyl Straussman.
Ta mrtvola, ten zmrzlý tvor, to byl Straussman.
Ten, co se za Straussmana vydával, byl hrbáč,
kterého Frankenstein přetvořil.
- Inspektore, to není... - Ujeli v kočáru Finneganovy rodiny.
Finnegan chodí na lékařskou fakultu. Má to logiku.
- Je v tom namočený, možná je podporuje. - Inspektore Turpine, dost...
Podle mě už ujel ze země, pravděpodobně s Finneganem,
kterému, jak se zjistilo, patří ve Skotsku hrad Erskine.
Tam je najdeme.
- Dost, Rodericku! - Ne, poslouchejte mě!
Ted” je můžeme dopadnout.
My můžeme
a dopadneme je.
Jak to myslíte?
Jste z toho případu odvolán, pane.
Vlastně ze sboru vůbec.
Nahradí vás konstábl Alistair.
Máte volno na zdravotní a duševní zotavenou.
Neměl jste soudní příkaz, Rodericku.
Tušíte, co mě to stálo,
abych vás uchránil před trestním stíháním?
- Bylo to nezbytně nutné. - Skutečně?
V honbě za čím?
Za hrbáči z vyšších kruhů?
Za nemrtvými stvůrami?
Za spiknutím s účastí jedné z nejbohatších rodin v Anglii?
TO spiknutí má vytvořit život,
což drze útočí proti Bohu.
Jste nejlepší detektiv, co Scotland Yard měl, ale musíte si odpočinout.
Musíte se vyléčit. A až se vrátíte, uvidíte vše takové, jaké to skutečně je.
Jsou cenné?
Mám je od svých deseti let.
Toho roku byla velmi studená zima.
Žili jsme tehdy na venkově. Bylo to šťastné období.
Vylezli jsme oknem z ložnice, chtěli jsme si hrát ve sněhu
a hráli jsme si.
Dokud nás
nezachvátila sněhová bouře.
Málem jsem umřel.
Každopádně když...
Když přestalo sněžit
a konečně se rozednělo,
byl jsem naživu.
Podíval jsem se do dlaně a držel jsem tohle.
Mám je jako připomínku.
Připomínku čeho?
Že Bůh,
pokud vůbec existuje,
nás na tento svět poslal nedokonalé.
Jsme slabí.
Jsme křehcí.
Aje nám souzeno umřít.
Připomínají mi, že to nestačí.
S kýms byl?
Říkals, že jste byli v té bouři.
Vážně?
Kam sis myslel, že půjdeš?
Několik týdnů jsi nevstal z postele! Sotva se držíš na nohou!
Igore. Igore, nechoď. Nedělej to.
Musím jít. Potřebuje mě.
Nic mu nedlužíš.
-Žiješ sám za sebe. - Ne.
Žiju, protože mě stvořil.
Mýlíš se.
Vždycky jsi byl takový. Tenhle bystrý, nádherný člověk.
Dal mi život.
Promiň, Lorelei, ale...
musíš pochopit, že musím jít.
Je můj přítel.
Pak nepůjdeš sám.
Dvě srdce.
Krev bude obíhat ve větším těle.
Větší hrudní koš, aby se tam vešly čtyři plíce.
Dvě nalevo, dvě napravo.
My dva, Igore... stvoříme člověka
ke svému obrazu.
Inteligentního,
civilizovaného
člověka.
Stát!
Tady zastavte.
Finneganovi lidi.
Počkej tu.
Prosím tě, bud” opatrný.
- Co to děláš? - Jdi.
Dobrý den.
Promiňte, asi jsme zabloudili.
Děkuji!
Copak?
Zadržte ji tady. Jdu na hrad.
Pane, blíží se bouře.
Ten člověk je ve spojení se Satanem, a tomu se musí učinit přítrž!
Všechna stanoviště připravena!
Strojníci! Vědci! Sledujte mě!
Bouřka se blíží!
Bouřka se blíží! Podmínkyjsou dokonalé!
Elektrické stanoviště připraveno, pane!
Prométheus v pohybu, stanoviště jedna!
Přiložte do pece! Potřebujeme větší žár!
Opatrně s krevní pumpou!
Připravit krev!
Teď stanoviště s tekutinami!
Teď. Můžeme?
Vpichuji.
Tak. Je tam.
Respirační stanoviště!
Připravit respirační stanoviště!
Victore.
Igore?
- Jsem rád, žes přišel. - Vict0re, Finnegan mě chtěl zabít.
Myslím, že chce zabít i tebe, až mu dáš to, co chce.
Ještě z toho můžeš vyváznout, ale musíš ten experiment ukončit.
-Že tě poslal otec? - Nenech se vysmát!
Ten se nezastaví před ničím a víš sám, čeho je schopen.
To je mi jedno.
Cože?
Finneganovy pohnutky mě nezajímají.
Obrátím tok lidského života, tady a dnes.
Pak si ten svět, který mnou pohrdal,
navždy zapamatuje moje jméno!
Ne, když uděláš, co chce, nikdo si nezapamatuje člověka Frankensteina.
Jen tu stvůru!
Odpouštím ti, Igore.
Odpouštím ti ten nedostatek prozíravosti.
Zůstaň si tady!
Byl s tebou tvůj bratr!
Henry Frankenstein.
Tenkrát v noci byl s tebou.
Byl starší nebo mladší než ty?
Starší.
Musels ho obdivovat.
Kdes k nim přišel?
Ale nepřekvapilo by mě, kdyby to byl tvůj nápad. Byl?
Jít ven na sníh. A on tě chránil.
A umřel, kdežto tys žil dál.
Nebylo to celé jen proto, Victore?
Chtěls, aby další lidé už nemuseli
snášet tu bolest, již jsi cítil.
Ne.
Ne?
Ne.
Jde o mnohem víc.
Nechápeš to? Podle mě... Tenkrát jsem bratra připravil o život.
Musím ten účet vyrovnat.
Musím ted' život stvořit.
Victore, nic z toho to nenahradí.
Přinese to jen víc a víc bolesti.
Nevím, jakou ses vydal cestou, ale tohle nejsi ty.
Ty jsi dobrý člověk, Victore.
- Igore... - Frankensteine!
Frankensteine! Pospěš si! Bouřka je už skoro tady!
Victore,
ne.
Victo re !
Stanoviště jedna připraveno!
Prométheus v pohybu!
Elektrické stanoviště!
Elektrické stanoviště připraveno, pane!
Koho by to napadlo, co?
My dva na prahu nesmrtelnosti.
Prométheus v pohybu!
Lazarovo stanoviště!
Aťjdou všichni k čertu, co?
Ti odmítači... a pokrytci.
Dnes, Victore, vdechneme život
do těla!
Balóny vypuštěny!
Lazarovu vidlici.
Dám ti život.
Dám ti...
život!
Prométheus stoupá!
Stanoviště připraveno, pane!
Až řeknu, chci elektřinu naplno.
Teď!
Převodník B připraven.
Elektřinu naplno... teď!
Všechna stanoviště, relé zapojit!
Tohle je tvoje chvíle, Victore!
Victo re !
Je toho moc!
Ten příběh znáte.
Prásknutí blesku.
Šílený génius.
Bezbožné stvoření.
Victore,
ne!
Žij!
Dobře, Victore.
Pane, musím vás varovat,
že dochází k přetížení!
Ne!
Frankensteine!
Za tohle přijdete do pekla.
Tohle není věda.
To je dílo samotného Satana.
Žádný Satan není. Ani Bůh. Jen lidstvo.
Jenom já!
Kéž vám Bůh odpustí, Frankensteine! Kéž vám Bůh odpustí!
Uhněte, Victore!
Uhněte!
Pojď ke mně.
Jsem tvůj bratr.
Můj bratře Henry, odpust” mi.
Ublížil jsem ti.
Protože tohle není život.
To není život!
Ty nejsi život!
Žij!
- Victorel - Uhněte, Frankensteine!
Žij! Žij! ŽiJ!
Kéž Bůh zažene toho ďábla
zpátky do pekel, odkud přišel.
Ne!
- Igore, promiň. - Co budeme dělat?
Co ted' budeme dělat?
Můžeme udělat jenom jedno.
Sakra.
Ne!
IQOreI
Victore,
slez.
IQOreI
Dvě srdce!
Ne!
Odpust” mi, bratře!
Victore?
Nejdražší Igore! Počkal bych na tebe,
ale tři už je moc a vůbec.
Navíc si myslím, že už máš mé práce nejspíš dost.
Popravdě řečeno, máš nejspíš dost mě.
Náš čas spolu už skončil. Naše úspěchy jsou minulost
a o našich objevech se nejspíš nikdo nedoví.
Vždy na tebe ale budu vzpomínat v dobrém a vždy jako na přítele.
Co se mě týče,
tak trochu tuším, kde jsme tentokrát udělali chybu,
a možná se ti jednou opět ozvu.
Bud' připravený.
Odteď tvůj život patří jen tobě
a já ti do něj přeji štěstí.
Jsi a zůstáváš mým nejlepším výtvorem.
Tvůj přítel...
věnováno památce CHARLIEHO PHILLIPSE
Překlad: Petr Zenkl